Stripovi

Marketing

Trafika

Grafička
djelatnost

Mali
oglasi

O nama

srijeda, 12.6.2002.

novosti
teme
dana
ekonomija
sport
kultura
mozaik
crna
kronika

dalmacija
split
zadar
šibenik
dubrovnik
bih

forum
feljton
kolumne
osmrtnice
zadnje
vijesti

impresum
prometni
vodič
kretanje
brodova

kontakt
linkovi
arhiv
e-mail
adresar

<script LANGUAGE="JavaScript">
<!--
random = parseInt(Math.random()*1000)
banner = '<A HREF="http://www.netmedia.hr/banman/cgi-bin/sldalm.pl?banner=NonSSI;'
banner += 'page=' + random + '" TARGET="_blank">';
banner += '<IMG SRC="http://www.netmedia.hr/banman/cgi-bin/sldalm.pl?'
banner += 'page=' + random + '" WIDTH=468 HEIGHT=60'
banner += ' ALT="Kliknite ovdje!" BORDER=0></A>'
document.write(banner)
// -->
</script>
<noscript><a HREF="http://www.netmedia.hr/banman/cgi-bin/sldalm.pl?banner=NonSSI;page=01" TARGET="_blank"><img SRC="http://www.netmedia.hr/banman/cgi-bin/sldalm.pl?page=01" ALT="Klinite ovdje! img" BORDER="0" width="468" height="60"></a></noscript>

strana
1 od 3

RAZGOVOR: ALEKSANDAR
BOŠKOVIĆ,
SOCIJALNI ANTROPOLOG, O STRATEGIJI OTPORA NOVIM
ELITAMA

Država nema ni glavu ni srce

Država je kao golema hobotnica kojoj će, ako joj odsiječete jedan
pipak, izrasti drugi i niste postigli ništa. Elektronička građanska
neposlušnost uzima u obzir tu činjenicu, kao i to da se prava vrijednost
korporacija krije u protoku informacija, tako da političke ciljeve možete
ostvariti napadom na protok informacija
Optužbe za terorizam u slučaju
elektroničke građanske neposlušnosti, ne stoje, jer u terorizmu postoji
fizičko ozljeđivanje pojedinaca, čega u cyberspaceu nema, a zabranjeni su
i tzv. elektronički atentati na pojedince, pa makar to bio sam Bill
Gates

S čovjekom koji je u jednom trenutku imao putovnicu jedne
države, osobne iskaznice drugih dviju, a živio u četvrtoj, o dosezima
građanskog neposluha u virtualnom prostoru, razgovarala je ANDREA
RADAK

U Zagrebu je prošlog tjedna predavanje o novim strategijama otpora u
digitalnoj eri, koje je osmislila umjetničko-teorijska skupina Critical
Art Ensemble (CAE), održao socijalni antropolog Aleksandar Bošković.
Njegov izbor tekstova CAE, koje u predgovoru ocjenjuje kao "manifest nade
u otporu novim elitama", publicirao je beogradski Centar za savremenu
umetnost pod naslovom Digitalni partizani. Bošković trenutačno pregovara
oko projekta koji bi okupio svojevrsni ekspertni dream team na
istraživanju diskursa o nacionalizmu u Srbiji, Hrvatskoj, Crnoj Gori i
Sloveniji. "Zanima me kako se ti diskursi formiraju i predstavljaju u
običnim novinskim rubrikama, kao što su mali oglasi, osmrtnice, kultura i
slično, čiji bismo sadržaj analizirali. Kada je riječ o tim diskursima,
ljudi su uglavnom usmjereni na političare i vrhunske lidere, a ja
podržavam tezu nekih svojih prijatelja iz Beograda, prije svega Branimira
Stojanovića, koji tvrdi da su ovdašnji veliki nacionalni lideri bili
gotovo tigrovi od papira, koji su zapravo narodu dali ono što je sam narod
tražio. Ali narod voli zaboravljati, tako da ćete sada u Srbiji teško naći
ikoga tko je glasovao za Miloševića, iako je on osvojio većinu glasova na
svim izborima", objašnjava Bošković.
U tom smislu Boris Buden piše da
je, za razliku od Tita koji je bio očinska figura, Tuđman vladao u figuri
božice majke koja ne obuzdava nagonske težnje svojih podanika, nego
dopušta njihovo slobodno i nekontrolirano izražavanje. Kakva je situacija
bila u Srbiji?

Milošević ostavio prazninu

Krajem osamdesetih pratio sam Miloševićeve istupe u Srbiji i,
zanimljivo, on nikada nije bio nacionalist. Naime, ne možete naći ni jednu
njegovu izjavu u kojoj bi on o bilo kojem narodu rekao nešto loše.
Međutim, Milošević je omogućio da se na neki način, kao u teoriji govornih
akata, postavi prazan ekran. Rečenice je ostavio nedovršenima, ljudima je
ostavio prostor da izraze svoje najniže, najprimitivnije osjećaje. Da je Milošević 1988. godine rekao da su Albanci grozni i da ih
treba pobiti, ljudi bi rekli da nije normalan i da ga treba smijeniti.
Međutim, on to nije rekao, nego je ostavio narodu da to kaže, prema onoj —
vox populi, vox dei. I ono što je najstrašnije, i na neki način
najsmješnije, jest to da je s Miloševićevim odlaskom ostala jedna golema
praznina. Tako da u Beogradu ima mnogo ljudi koji su deset godina živjeli
od mržnje prema Miloševiću i sada, kada je taj veliki objekt mržnje
nestao, definitivno otišao u Haag, neki od njih čak imaju ozbiljnih
zdravstvenih problema. Odjednom je nestao taj oslonac u mračnom objektu
mržnje i pitanje je kako, nakon desetogodišnje patološke vezanosti za
jednu osobu, sada osmisliti vlastiti život.
Koji su, prema vašemu
mišljenju, dugoročno najnegativniji učinci nacionalizama na ovim
prostorima?
Potpuno moralno uništenje čitavih generacija stanovništva,
čitave su generacije izgubile svaku nadu u budućnost. Potpuna besciljnost
i beznađe dugoročna je posljedica kojom će se psiholozi i socijalni
radnici tek morati pozabaviti. Osim toga, iskidana je komunikacija i
trebat će mnogo vremena da se ona pokrpa. To je najmanje primjetno među
mladim ljudima, koji su u stanju ostvariti komunikaciju kada se nađu u
zajedničkom prostoru, ali generacije rođene pedesetih, šezdesetih i ranih
sedamdesetih imaju velikih problema. I tek će ih imati, jer ih čeka
součavanje s prošlošću i odgovornošću. Jer, za razliku od kolektivne
krivnje koja je besmislica, kolektivna odgovornost nije. Svi lideri na
bivšim jugoslavenskim prostorima izabrani su na slobodnim izborima, za te
je politike netko glasovao, i ta se činjenica mora uzeti u
obzir.
Međutim, jedna je neočekivana posljedica tih događaja: neke
ideje, prije svega anarhističke, sve su zanimljivije mladim ljudima. Mladi
su vidjeli druge ideologije na djelu i sada se sve više okreću
anarhističkim idejama pravde, jednakosti, društvene solidarnosti. Ako se
probiju na neke pozicije s kojih će se njihov glas čuti, mogu pridonijeti
postepenoj normalizaciji života na ovim prostorima.

Elektronička gerila

Koji su vidovi elektroničke građanske neposlušnosti koju zagovara CAE,
te kakav etički kodeks pri tome imaju?
CAE polazi od toga da se centri
moći više ne nalaze u ustanovama tako da, primjerice, ni ustavni poredak
SAD-a ne bi bio ugrožen kada bi neka luda organizacija zauzela Bijelu
kuću. Još sedamdesetih godina velika je ideološka zabluda organizacija
poput Crvenih brigada bila ta što su ciljale u "glavu" ili "srce" države,
a država nema ni glavu ni srce. Država je kao golema hobotnica kojoj će,
ako joj odsiječete jedan pipak, izrasti drugi i niste postigli ništa.
Elektronička građanska neposlušnost uzima u obzir tu činjenicu, kao i to
da se prava vrijednost korporacija krije u protoku informacija, tako da
političke ciljeve možete osvariti napadom na protok informacija. U praksi
to već funkcionira kod pljačkaša banaka, što nije baš svijetli primjer.
Prije nekoliko godina u Velikoj Britaniji je iznesen podatak da banke
godišnje gube deset milijuna funti u elektroničkim krađama o kojima,
naravno, ni jedna ne želi obavijestiti svoje štediše.
Što se tiče
velikih korporacija koje ostvaruju profit po svaku cijenu, ideja
elektroničke građanske neposlušnosti jest da se precizno ide samo na one
dijelove korporacija koji nisu bitni za život ljudi. Ako neka korporacija
proizvodi, recimo, lijekove protiv raka, ona se ne smije dirati, ma koliku
god na tome gomilala dobit. Optužbe za terorizam, koje se pojavljuju u
medijima, u ovom slučaju ne stoje jer u terorizmu postoji fizičko
ozljeđivanje pojedinaca, čega u cyberspaceu nema.
U strategiji koju
propagira CAE napadi na pojedince, makar to bio sam Bill Gates, najstrože
su zabranjeni, ne smijete ići na tzv. elektroničke atentate. CAE također
inzistira na alijansi, povezivanju ljudi koji slično misle, kao što su
ljevičari i hakeri, a koje je do sada izostalo zbog nekomunikativnosti i
jednih i drugih. U razvijenim zemljama, gdje veliki broj ljudi koristi
digitalnu tehnologiju, ovakvi vidovi otpora mogu biti vrlo
produktivni.

Jugoistočni zakoni

Koliko su te nove strategije otpora primjenjive u zemljama jugoistočne
Europe, gdje se postojanje klasičnih centara moći isprepleće s prodorom
multinacionalnih kompanija?
U jugoistočnoj Europi nisu naročito
primjenjive i zbog praktičnih problema: ne znam kako je u Hrvatskoj, ali
Srbija je valjda pretposljednja zemlja u Europi, nakon Albanije, po broju
računala po stanovniku. Međutim, Internet i digitalni mediji ovdje pružaju
nekakvo utočište, bazu gdje se nalaze i komuniciraju ljudi koji se ne
slažu s mainstream politikom. Jedno je vrijeme Internet bio jedina
komunikacija između Zagreba i Beograda. Kada se, pak, dogodio zločin u
Drenici, a većina je stanovništa smatrala da je to izmišljeno, da je riječ
o albanskoj propagandi, informacije o tome, prije svega te jezive
fotografije, bile su dostupne preko Interneta.
Države na ovim
prostorima žele uvesti što veću kontrolu nad digitalnim medijima jer
kontrolu nad nedigitalnima uglavnom već imaju. Primjerice, hrvatska je policija konfisciranjem
računala hakera iz Zadra prekršila sve moguće hrvatske i europske zakone,
a ne možete kršiti zakone vlastite zemlje samo zato što se netko u
Washingtonu iznervirao. Naravno da je loše i nepraktično upadati u
sigurnosne sustave velikih država i da možete biti kazneno gonjeni u toj
državi, ali ako niste prekršili ni jedan hrvatski zakon, ne možete biti
gonjeni u Hrvatskoj, niti vam se smije konfiscirati oprema. I u Americi u
takvim slučajevima vlasti konfisciraju opremu, što je također kršenje
američkih zakona.
Budući da CAE tvrdi da ulice više nisu pravo mjesto
za djelotvorno iskazivanje građanske neposlušnosti, kako gledate na
antiglobalistički pokret koji se još uvijek valja ulicama Genove ili
Seattlea?
Sastanak u Seattleu bio je osuđen na neuspjeh još prije
protesta jer su zemlje Trećega svijeta i zemlje u razvoju shvatile da su u
toj podjeli izgubile. Demonstracije su pak pokazale da takve sastanke
morate održavati u atmosferi policijske države, iza bodljikavih žica i
specijalno opremljenih policajaca, što stvara medijski ružnu sliku. Po
pitanju koliko su ti prosvjedi stvarno produktivni, bliži sam gledištu
CAE, ali razumijem i potrebu ljudi da se glasno izjasne o nečemu, jer u
posljednjih deset-dvadeset godina imaju osjećaj da se njihov glas ne
čuje.
Zbog toga sam nedavno u Turskoj govorio o fenomenu Le Pen kao o
jako pozitivnoj stvari sa stajališta onih koji su na vlasti u zapadnoj
Europi. Jer, ako imate likove kao što je Le Pen, postižete alijenaciju
ljudi od glasačkog procesa, ljudi ne žele izlaziti na izbore. Sa
smanjenjem broja ljudi koji glasuju, vlada postaje manje odgovorna,
odnosno ona se formira na osnovi manjine glasačkog tijela i često
funkcionira, što Rastko Močnik kaže da se već dogodilo u Sloveniji, preko
savjetodavnih tijela koje nitko nije izabrao i nad kojima nitko nema
kontrolu. Članovi tih tijela prijatelji su premijera, sjede u sjenci i
donose najznačajnije odluke. S te strane fenomeni poput Le Pena koriste
učvršćivanju grupacije na vlasti.

Skupi impulsi

Ima li ovakav vid otpora koji zagovara CAE ikakve šanse u zemljama
Trećeg svijeta gdje se najjače osjećaju negativne posljedice
globalizacije?
Možda taj vid borbe u tim zemljama ne može imati
naročiti utjecaj, ali uvijek ostaje mogućnost komunikacije, širenja
informacija neugodnih za vladu, kao što je to bio slučaj u Kini ili
Indoneziji. Osim toga, posljedice globalizacije osjetit će se i u tzv.
Prvom svijetu, koji ovisi o profitu stečenom u Trećem svijetu, pa im nije
u interesu da nekoliko milijardi ljudi gladuje. Ne zbog nekih moralnih
načela, nego zato što je to loše za biznis. Velike korporacije čak
shvaćaju da je neoliberalistička pomama za profitom otišla predaleko, pa
tako sada Washington u Brazilu podržava predsjedničkoga kandidata radničke
partije. U Brazilu se govorilo da će, kada se neki sektori privatiziraju,
doći do konkurencije i da će cijene padati. Tako je privatizirana
telefonija i u roku od godine dana impulsi su trostruko — poskupjeli. Bio
sam u Brazilu prošle godine i tada su imali najskuplje telefonske impulse
na svijetu.
Ali problem s pljačkom, pa tako i onom poreznih obveznika,
jest taj da nekoga možete opljačkati samo jednom, poslije mu nemate više
što uzeti. Tako je i veliki biznis počeo uviđati da se u nekim stvarima
otišlo predaleko i da treba voditi računa o najelementarnijoj socijalnoj
pravdi, jer inače može doći do socijalne eksplozije s nepredvidljivim
posljedicama.

DIGITALNI PARTIZANI - TKO SU I ŠTO HOĆE

Revolucija nije ostvariva

Critical Art Ensemble, petolist je — Steve Barnes, Dorian Burr,
Steve Kurtz, Hope Kurtz, Beverly Schlee — koji istražuje odnos
umjetnosti, tehnologije, kritičke teorije i političkog aktivizma.
Razmatrajući koncept otpora u digitalnoj eri, CAE predlažu novu
strategiju — elektroničku građansku neposlušnost: blokiranje
pristupa informacijama najbolji je način utjecaja na neku vojnu,
vladinu ili korporacijsku instituciju. Trenutačno su najznačajniji,
premda neosviješteni, politički aktivisti djeca — hakeri koji
upadaju u sugurnosne sustave. Postojeći rascjep između njih i
tradicionalnih političkih aktivista mogao bi biti prevladan u
ćelijama organiziranima na anarhističkom i rodnom principu, koje bi
brojile četiri do deset članova različitih stručnih znanja:
aktivist, teoretičar, umjetnik, haker i odvjetnik činili bi dobru
kombinaciju talenata.
Dvoboj s velikim korporacijama oglašavanjem
u medijima na duži se rok ne iplati, jer medije kontroliraju centri
moći. Revolucija nije ostvariva opcija; autoritarna struktura ne
može se razbiti, njoj se jedino može suprotstavljati. "Fundamentalna
strategija otpora ostaje ista — zauzeti autoritarna sredstva i
okrenuti ih protiv njih samih. Međutim, da bi ova strategija imala
nekakvo značenje, otpor se — kao što je to moć već učinila — mora
povući s ulica. Cyberspace kao lokacija i aparat za otpor tek treba
biti realiziran", zaključuje CAE.

ŽIVOT NA TRI KONTINENTA

No Land’s Man

ALEKSANDAR BOŠKOVIĆ rođen je u Zemunu, studirao u Beogradu,
filozofiju magistrirao na sveučilištu Tulane u SAD-u, u Škotskoj
doktorirao socijalnu antropologiju. Predavao u Škotskoj, jedan
semestar u Beogradu, Brazilu, Sloveniji, sada dvije godine u
Južnoafričkoj Republici. Životom na tri kontinenta iz prve ruke
upoznao je efekte globalizacije u Trećem svijetu. U jednom trenutku
bio je vlasnikom putovnice jedne države (Makedonije), osobnih
iskaznica drugih dviju (SR Jugoslavije i Brazila), a živio je u
četvrtoj (Južnoafričkoj Republici), te je prigrlio izreku Vuka
Ćosića da je No Land’s Man. Globalizacija, multikulturalizam te
načini konstrukcije nacionalnih, etničkih, kulturnih i ostalih
identiteta trenutačno su mu glavna područja interesa. Autor je
nekoliko knjiga.

Još u
rubrici:

SUPROTIVA: TKO TO ŽELI GRAĐANE
SPLITA SPREMITI U ŽIVOTNI GETO?
AFCO čuva splitsku baštinu

EKSKLUZIVNO! PREDSTAVLJAMO
NAJBOLJE ČUVANE
KAZALIŠNE PROGRAME U POVIJESTI HRVATSKE
DEMOKRACIJE -
ONE NA NATJEČAJU ZA NOVOG INTENDANTA HNK
SPLIT
U
jednom kandidati složni:
Verdi i Arijana
Čulina

Prilozi:

Stella - ponedjeljak

Auto moto - utorak

Život na botune
- utorak

Forum - srijeda

Televizija - četvrtak

More - petak

Tjedan - subota

Pomet - subota

Zdravlje - nedjelja

Samo Tako - nedjelja

Voditelj informatike: Goran
Bašić
Internet podrška: NETmedia d.o.o.
© Sva prava pridržana:
SLOBODNA DALMACIJA, 1999-2002.

1/3